-Pe 3 septembrie 1973 la ora 6.28 si 32 sec. pm
o musca albastra din specia Calliphoridae,
capabila sa-si miste aripile de 14 670 ori pe minut
s-a asezat pe strada Saint-Vincent, Montmartre.
In aceeasi secunda, pe terasa unui restaurant,
vantul se strecura pe sub fata de masa,
facand paharele sa danseze fara ca cineva sa observe.
In acelasi timp,la al cincilea etaj al nr. 28 de pe strada Trudaine,
Eugene Koler, intors de la inmormantarea celui mai bun prieten, Émile Maginot,
Ii stergea numele din agenda telefonica.
Tot in aceeasi secunda, un spermatozoid
continand cromozomul X si apartinand d-lui. Raphaël Poulain
s-a detasat din pluton pentru a intalni un ovul
apartinand d-nei Poulain nascuta Amandine Fouet.
9 luni mai tarziu se naste:
Amélie Poulain.
-Tatal Ameliei, fost medic militar,
lucreaza la clinica de hidroterapie din Enghien-les-Bains.
lui Raphaël Poulain nu-i place
sa urineze alaturi de cineva.
Nu-i place
sa surprinda femeile razand de sandalele sale.
.costumul de baie lipit de corp cand iese din apa.
Lui Raphaël Poulain ii place
sa dezlipeasca de pe perete bucati mari de tapet
sa-si alinieze pantofii si sa-i lustruiasca cu mare grija
sa-si goleasca cutia de unelte,
sa o curete in intregime,
si, la sfarsit, sa puna totul inapoi cu grija.
Mama Ameliei, Amandine Fouet,
Invatatoare originara din Gueugnon,
a fost intotdeauna un caracter instabil si nervos.
Amandinei Poulain nu-i place sa i se increteasca pielea de pe degete dupa baie.
Nu-i place cand cineva care ii este antipatic
o atinge,
sa aiba dimineata pe obraz urme lasate de perna.
Amandinei Poulain ii place costumul patinatorilor de la TV5.
sa lustruiasca parchetul cu papucii.
sa-si goleasca poseta.
sa o curete in intregime,
si, la sfarsit, sa puna totul inapoi cu grija.
Amélie la 6 ani.
Ca toate fetitele ar dori ca tatal ei sa o ia in brate din cand in cand.
Dar singurul contact fizic cu el este in timpul controlului medical lunar.
Emotionata de aceasta neasteptata intimitate, fetita
nu-si poate opri inima sa-i bata cu putere.
Drept urmare,
tatal ei o crede victima unei anomalii cardiace.
Din cauza acestei maladii imaginare, micuta Amelie nu se duce la scoala.
Mama este cea care se ocupa de educatia ei.
-"Gainile. clocesc.
adesea. la. manastire."
-"Gainile.clocesc"
-Foarte bine.
-adeseori. -Nu !
-Lipsita de contactul cu alti copii,
balansand intre nervozitatea mamei si raceala tatalui,
Amélie se refugiaza intr-o lume imaginata de ea.
In aceasta lume discurile de vinil se fabrica precum clatitele,
iar sotia vecinului, care era in coma de luni de zile,
tocmai s-a decis sa-si efectueze tot somnul deodata.
-In acest fel, voi putea sta treaza zi si noapte tot restul vietii mele
-Pe singurul prieten al Ameliei il cheama "Casalot".
Din nefericire atmosfera din casa l-a transformat intr-un peste nevrotic cu tendinte sinucigase.
-Tentativele de sinucidere ale lui Casalot nu au facut decat sa mareasca stresul mamei.
o decizie este luata.
-DESTUL !!!
-Pentru a o consola pe Amélie,
mama ei ii face cadou un aparat foto Kodak de ocazie.
-Fetito, ce-ai facut?
-Profitand de naivitatea ei un vecin o face sa creada ca aparatul ei
provoaca accidente.
Cum facuse poze toata dupa-amiaza,
spre seara Amélie este foarte ingrijorata.
Se prabuseste in fata televizorului, simtindu-se vinovata
pentru un incendiu,
2 deraieri si de prabusirea unui Boeing 747.
Cateva zile mai tarziu, realizand ca vecinul s-a amuzat pe seama ei ,
decide sa se razbune.
-Ce.
Ai grija !
-apoi, intr-o zi, s-a intamplat tragedia.
Ca in fiecare an, mama a luat-o la biserica sa aprinda o lumanare
pentru ca cerul sa-i trimita un fratior.
Raspunsul divin vine trei minute mai tarziu.
Nu era un nou-nascut cazut din cer
ci o turista din Qebec, hotarata sa-si puna capat vietii.
Amandine Poulain, nascuta Fouet, moare pe loc.
Dupa moartea mamei sale,
Amélie se trezeste singura cu tatal ei.
Acesta din urma se inchide in sine chiar si mai mult.
El incepe sa construiasca un mausoleu in miniatura,
pentru ramasitele iubitei sale sotii.
Au trecut zile, luni, apoi ani.
Lumea exterioara pare moarta
Amélie prefera sa viseze inainte sa fie suficient de mare sa plece.
5 ani mai tarziu, Amélie este chelnerita intr-un bar in Montmartre,
"les Deux Moulins".
Suntem in 29 August,
in 48 de ore, destinul Améliei Poulain va fi complet rasturnat
dar deocamdata, ea nu banuieste nimic din ce urmeaza sa se intample.
Pentru ea, viata merge inainte impreuna cu colegele ei si obisnuitii cafenelei.
Ea este Suzanne, patroana.
Schiopateaza putin, dar niciodata n-a varsat vreun strop dintr-un pahar.
Cand era tanara, practica acrobatia calare. Ii place
sportivul care plange dezamagit.
Nu-i place cand in cafeneaua ei un tata este umilit in fata copilului sau.
La tutungerie este Georgette, bolnava imaginara.
Cand nu are o migrena, este nervul sciatic.
Nu-i place sa auda
"Binecuvantat fie rodul pantecelui tau."
Iat-o pe Gina, colega Améliei, nepoata unui vraci.
Ii place sa-si trosneasca degetele.
Aici o vedem aducandu-i un Kir lui Hipolito, un scriitor fara succes.
Lui ii place sa vada la televizor cum toreadorul este luat in coarne.
Acesta este gelosul Joseph fostul iubit al Ginei.
El isi petrece ziua spionand-o ca sa vada cu cine l-a inlocuit.
Singurul lucru care-i place
e sa sparga bulele ambalajelor de plastic.
Si, in sfarsit,iat-o pe Philomene, stewardesa.
Amélie este aceea care are grija de motanul ei, Rodrigue, atunci cand este plecata. Ii place
zgomotul bolului pe gresie. In ceea ce-l priveste pe Rodrigue,
ii place sa asculte povestiri pentru copii.
-Nu multumesc doamna. Niciodata nu lucrez duminica.
-Amélie isi viziteaza adeseori tatal, in timpul week-end-ului.
-De ce nu profiti de pensie, si. -Sa fac ce?
-Sa calatoresti. N-ai parasit niciodata Enghien.
-Cand eram tanar, impreuna cu mama ta,
ne-ar fi placut sa calatorim, dar n-am putut niciodata.
Din cauza bolii tale. -Da.Stiu.
-Si acum,. acum.
Cateodata seara,Amelie merge la film.
-Imi place sa ma intorc in intuneric ca sa vad fetele spectatorilor.
Si imi place de asemenea sa descopar detalii pe care nimeni nu le observa.
Dar nu-mi place cand in filmele americane vechi soferul nu se uita la drum.
-Amélie nu are un iubit.
A incercat, dar nu s-a ridicat la nivelul asteptarilor ei.
Insa stie sa se bucure de micile placeri ale vietii,
sa-si afunde mana intr-un sac cu seminte,
sa sparga crusta unei creme de zahar ars
cu varful linguritei.
Si sa faca "broscute" pe apa canalului Saint-Martin.
-El este omul de sticla.
Din cauza unei boli din nastere, oasele sale se sparg precum sticla.
Din cauza aceasta toata mobila lui este capitonata.
O simpla strangere de mana ajunge sa-i zdrobeasca metacarpienele,
asa ca nu iese niciodata.
Timpul nu a schimbat nimic. Amélie continua sa se refugieze in singuratate
si sa-si puna intrebari idioate despre lume sau despre oras.
de exemplu, cate cupluri au orgasm in acest moment?
-15.
Si in sfarsit, noaptea de 30 August 1997.
Cand s-au petrecut niste evenimente care au schimbat total viata Ameliei.
*-Doamnelor si domnilor, buna seara.
Printesa de Wales, Lady Di a murit la Paris in aceasta dupa-masa intr-un accident de masina.
Ea era cu prietenul ei Dodi Al Fayed.
Doar primul om care a intrat in mormantul lui Tutankhamon
poate intelege emotia Amélie
cand a descoperit comoara pe care un baietel o ascunsese cu 40 de ani in urma.
Pe 31 August, la ora 4 dimineata
o idee geniala a strafulgerat mintea Ameliei.
Va gasi proprietarul cutiei
si ii va returna comoara.
Daca-l misca, s-a hotarat,va incepe sa se amestece in viata altor oameni.
Daca nu, pacat.
-Oh, micuta domnisoara de la 5. Nu te vedem prea des.
-Scuzati-ma. Stiti ceva despre un baietel care locuia in apartamentul meu in anii 50?
-Hai intra sa bei ceva.
-Nu, multumesc. -Hai intra si inchide usa.
Oh, baietii. Am cunoscut atatia!
La inceput sunt draguti dar apoi: bulgarii de zapada, castaneleCunosc eu baietii
-Din ce an sunteti aici?
-Din 64.
Credeam ca vecinii v-au povestit.
-Nu, deloc.
Stai jos.
Sotul meu lucra la societatea de asigurare Coccinelle.
Oamenilor le placea sa spuna ca se culca cu secretara.
Cu siguranta ca au trecut pe la toate hotelurile din Batignolles.
Si nu pe la cele mai modeste.
tarfa isi desfacea cu siguranta picioarele,
dar numai in asternuturi de satin!
Sotul meu a inceput sa fure din firma.
La inceput putin, apoi 50 de milioane deodata.
Si op, au zburat amandoi in America de Sud!
Bea !
Pe 20 ianuarie 1970,
.cineva a sunat la usa Bun.
"Doamna, sotul dvs. a murit intr-un accident de masina in America de Sud."
Viata mea s-a oprit atunci.
Leul negru a murit de suparare.
Bietul animal!
Uite cum continua sa priveasca spre stapanul sau
cu aceeasi dragoste in ochi.
Iti voi citi scrisorile lui.
Stai acolo.
Poti sa-mi acorzi 5 min. nu-i asa? Uite, aici era in armata.
"Mado draga mea." Numele meu e Madeleine.
"Nu mai pot dormi.Nu mai pot manca.
"Traiesc cu certitudinea ca am lasat la Paris singurul motiv pentru care mai traiesc."
"Il voi revedea vineri 15
"cand o voi revedea pe nevastuica mea adorata pe peronul garii,
"in rochia ei albastra cu bretele.
"(cea despre care tu spui ca e prea transparenta.)
"Cu dragoste." Asta e.
Ati primit vreodata scrisori ca aceasta, domnisoara ?
-Nu.Eu nu sunt nevastuica nimanui.
-Eu ma numesc Madeleine Walace.
Se spune: "Plangi ca o madlena", nu?
-Da. -Si Walace.
de la fantana Walace.
Vezi tu, eu am fost predestinata sa plang!
Ah, da.In legatura cu problema ta .
Du-te si intreaba-l pe bacan.
Collignon locuieste aici dintotdeauna.
-Ah, buna dimineata, Amélie-mélo !
O smochina si 3 nuci, ca de obicei?
-As dori sa va intreb: tinerii care locuiau in apartamentul meu, in anii 50.
Vi-i amintiti? -Ai pus o intrebare, micuta mea!
Aveam doi ani pe atunci. Cam cat are idiotul asta acuma.
-Idiotul este Lucien. E adevarat ca nu e un geniu,
dar Améliei ii place.
Ii place felul delicat in care tine andivele ca si cum ar fi obiecte pretioase
care trebuie manipulate cu respect.
Este modul lui de a-si arata respectul pentru munca bine facuta.
-Ia uita-te la el!
Ai impresia ca culege o pasare ce tocmai a cazut din cuib!
Esti norocoasa ca nu vrei struguri,
i-ai fi primit luni!
Hai, misca-te, retardatule !
Doamna mai are si altele de facut!
Uite, du-te si viziteaz-o pe mama.
Are o memorie de elefant.
De mama de elefant!
-Mersi.
-Bredoteau.
-Pardon ?
-Asta e numele pe care-l cauti. dar nu conteaza ce spun eu,
sunt senil.
-Nu-l asculta, e senil.
Mi-ai vazut ficusii ?!
-Inainte de bacanie, era taxator la metrou.
-Ce-i rau in asta?!
-Noaptea se trezeste
si imi capseaza ficusii cu aparatul lui de taxat!
-Preferam liliacul. Dar asta-i viata!
Fiecare are felul lui de a se calma!
-Eu fac "broscute"!
-"Broscute"! He, he - Aici era !
-Sunt foarte ordonata Notez totul.
-Ce? Notezi ce?
-Stii bine ca fiul tau are aproape 50 de ani.
si inca ii mai tin contabilitatea!
-Cand avea 15, ii puneai inca pasta de dinti pe periuta! Asta e rezultatul!
-Deci, Camus, al doilea pe dreapta.
-Nu, nu e el!
-Nu, la scara B, era Brossard.
Asta e, L-am gasit!
Bredoteau, al 5-lea pe dreapta.
Erau din Pas-de-Calais. -Bredoteau.
Asta e tot ce-am avut de spus!
-Tanarul care cotrobaie pe sub automatul foto
este Nino Quincampoix.
Pe vremea cand Amelie era privata de compania altor copii,
micul Nino s-ar fi lipsit mai degraba de ea.
Deseori, in aceleasi momente, la 9 km. distanta,
unul visa la o sora iar cealalta la un frate,
cu care sa-si petreaca timpul.
-Buna, tata.
Ti-ai facut un nou prieten ?
-Nu, il am de mult timp.
dar cum mamei tale nu-i placea,
l-am pus deoparte in magazie. E timpul sa-i impacam.
Uite! Nu-i rau, eh?
-Spune tata,
daca ai gasi ceva din copilarie o fosta comoara pentru tine,
te-ar face fericit, trist, nostalgic? Cum te-ai simti?
-Daca te referi la pitic nu-l aveam cand eram mic.
L-am primit cadou cand am iesit in rezerva.
-Nu, lucrurile pe care le ascundeai de parca ar fi avut o mare valoare.
-Trebuia sa-l fi lacuit inainte sa-l plantez aici.
-Ma duc sa fac un ceai. Vrei ?
-Nu misca
-Merge ? E mai bine?
-Hei, inchide usa ! E curent !
-Ei lasa ca nu suntem in Siberia.
-Nu tu esti alergica la monoxidul de carbon!
Atata am tusit azi-noapte ca era gata sa mi se rupa pleura!
-Da, sigur! -Ce avem astazi, d-na Suzanne ?
-Andive "au gratin"
-Te fac sa cazi in genunchi.
-Sunt atat de bune? -Depinde unde cazi.
Asa e, daca e-n toaleta -Nu prea e bine!
-12.15am, explozie de ras ca un orgasm
motivul: sa placa barbatului dominant.
-Nu mai suport. -Adevarat.
De ce insista?
E plin de baruri in cartier!
-La revedere. D-na Suzanne !
-Da ?
-Andivele, sunt cu sos alb?
-Sigur, de ce ?
-Nu ma impac cu sosul alb.
Ca si carnea de cal pentru dvs.
-N-are nimic a face cu digestia, e o problema de amintiri.
Mai degraba as manca carne de om.
-Eh, nu!
-D-na Suzanne ?
Pot pleca in dupa-masa aceasta mai devreme ?
-Cum il cheama ?
-Dominique Bredoteau.
-Buna !
-Sunteti Dominique Bredoteau ?
-Da, eu sunt.
De ce? -Oh. e pentru.petitie.
-Petitie ?
-Da. petitia. pentru.
pentru canonizarea Lady Di.
-A, da. Nu, multumesc!
-Buna ziua! *-Da?
Il caut pe Dominique Bredoteau ? E pentru recensamantul Uniunii Europene.
*-Urca. Etajul 3.
Buna pisoias.
Earl Grey ? Bergamot ? Jasmine ?
Pot sa-ti ofer ceva de baut ?
-Nu.Am de lucru.
-Da, Da! Vin!
-Buna ziua, doamna. Il caut pe Dominique Bredoteau.
-Oh, biata mea fata! Tocmai l-ai pierdut.
Uite, chiar cobora.
-Bretodeau.
Nu Bredoteau.
Ti-ar prinde bine un vin cald cu scortisoara. Hai, intra !
-De 5 ani locuiesc aici, si e prima oara cand va intalnesc.
-Nu ies niciodata.
Nu vreau sa intalnesc pe cineva.
Sunt numai ticalosi!
Dar intra. Pe aici. Intra.
Stii, mi se spune omul de sticla.
Dar numele meu este Raymond Dufayel.
Amélie Poulain Sunt chelnerita.
-La "Deux Moulins", stiu. si te-ai intors cu mana goala
din vanatoarea dupa Bretodeau.
Pentru ca nu e "do", ci "to".
Ca si "toto". -Mersi.
Imi place mult tabloul.
-E "Dejunul vaslasilor".
De Renoir.
Pictez cate unul pe an, sunt 20 de ani de acum.
Cel mai greu e la ochi.
Cateodata am impresia ca isi schimba expresia.
Cand nu ma uit la ei.
-Par multumiti de viata lor. -Ar trebui sa fie!
Anul acesta au avut iepure cu ciuperci
si prajituri cu dulceata pentru copii.
Sa vedem, unde am pus
acel biletel?
Vad ca te uiti la camera mea video, pe fereastra.
E un cadou de la cumnata mea.
Oh, am pus-o acolo, in felul asta
nu mai trebuie sa-mi potrivesc ceasul.
In toti acesti ani,
singurul personaj pe care nu-l pot contura prea bine,
este fata cu paharul cu apa. Este in centru
si totusi, afara.
-Poate este doar diferita de ceilalti.
-In ce fel?
-Nu stiu.
-Cand era mica, nu se juca prea des cu ceilalti copii.
Poate niciodata.
Uite.
Dominique Bretodeau. str. Mouffetard nr. 27.
E pentru tine.
-In dimineata aceasta, ca in fiecare marti,
Dominique Bretodeau a iesit sa cumpere un pui.
Deobicei il gateste la cuptor cu cartofi copti.
Dupa ce taie pulpele, pieptul si aripile,
curata carnea de pe oase cu degetele,
incepand cu spatele.
Ei bine, nu, deloc, Bretodeau nu-si va cumpara
astazi puiul.
Nu va merge mai departe de aceasta cabina telefonica
Aici.
-Intr-o secunda, Bretodeau isi aminteste totul.
Victoria lui Bahamonte in Turul Frantei in 1959.
Combinezoanele matusii Josette
Si, mai ales, acea tragica zi
cand a castigat toate bilele colegilor de clasa in timpul pauzei.
-Bretodeau !
-Bretodeau !!
Gheara, Bretodeau ! Ai auzit de gheara ?
-Un coniac, va rog.
E incredibil, ce mi s-a intamplat.
Trebuie sa fi fost ingerul meu pazitor. Nu poate fi altceva.
Era ca si cand cabina telefonica ma chema
suna, si suna.
-Ei binepe mine tocmai ma cheama cuptorul cu microunde!
-Inca un coniac?
E ciudata viata.
Cand esti copil, viata abia se tareste,
.si apoi deodata ai 50 de ani.
Si copilaria, ce-o mai fi ramas din ea,
incape intr-o cutiuta ruginita.
Aveti copii, domnisoara ?
Eu am o fata. Are cam varsta dumneavoastra.
Au trecut cativa ani de cand n-am mai vorbit.
Am auzit ca are un copil, un baietel.
Il cheama Lucas.
Cred ca e timpul sa le fac o vizita
inainte de a sfarsi eu insumi intr-o cutie.
Nu credeti ?
-Amélie se simte deodata intr-o armonie perfecta cu ea insasi.
Totul e perfect: blandetea luminii,
parfumul din aer, sunetul linistit al orasului.
Viata pare atat de simpla si limpede ca si cristalul incat este cuprinsa
de dorinta de a ajuta toata omenirea.
-Lasati-ma sa va ajut. Coboram si am pornit!
Trecem pe langa vaduva bateristului fanfarei.
Ia uite, calul si-a pierdut o ureche !
Cel care rade este sotul floraresei.
In vitrina patiseriei sunt acadele!
Mmm, simtiti parfumul acesta ?
Vanzatorul ofera pepene clientilor sai.
Aici fac o inghetata minunata!
Trecem prin fata macelariei.
Jambonul costa 79 !
Suntem in fata vanzatorului de branza.
12,90 costa un Picodon d'Ardeche ! In fata magazinului,
un copil se uita la un caine, care se uita la puiul din rotisor.
Am ajuns, suntem in fata metroului.
Va las aici.La revedere.
"Nu a fost niciodata capabila sa intre intr-o relatie cu ceilalti."
"Ca si copil a fost intotdeauna singura."
*-Intr-o incantatoare seara de iulie,
in timp ce turistii se distreaza pe plaja
in relaxarea unor zile insorite si in timp ce in Paris,
muzicantii, coplesiti de caldura contempla primele dare de fum
ale traditionalelor focuri de artificii,
Amélie Poulain, cunoscuta deasemenea ca "mama tuturor ranitilor",
sau ca "madona celor nedoriti" moare de epuizare extrema.
Pe strazile din Paris, zdrobiti de durere,
milioane de anonimi indoliati se alatura cortegiului funerar
pentru a-si arata in tacere
durerea imensa de a fi ramas orfani pentru totdeauna.
Straniu destinul acestei femei
deposedata de ea insasi,
totusi atat de sensibila la placerile simple ale vietii.
Ca si Don Quijote, era hotarata sa se lupte
cu morile neiertatoare ale durerilor omenirii.
O lupta imposibila care ia epuizat
prematur viata. La 23 de ani, Amélie Poulain
si-a lasat scurta viata prinsa in vartejul durerii universale.
Atunci a fost lovita de regretul de a-si fi lasat tatal sa moare,
fara a fi reusit sa-i redea o gura de aer proaspat
acestui om sufocat, lucru pe care-l reusise
cu atatia altii.
-Hei, Domnule !
Hei, Domnule !
Domnule !!
Asteptati!
Asteptati!!
-Pagini intregi de fotografii ratate
pe care posesorii lor le-au aruncat
si care fusesera minutios refacute si clasificate.
Halal album de familie!
-Un Gauloises blondes.
-E atata fum aici. Unde or fi?
Nu vad nimic. -Mai la stanga.
Mai. Acolo. -Aici? Mersi.
Unde mi-or fi monedele de 1F?
-Lasati.
-Da? -Un Moresque.
Un Kir, un Moresque si 2 tonice.
-Ganguritul asta, este pre-nuptial sau post-coital ?
-Si prostia ta, e congenitala?
-Pre-nuptial. -Nu-ti fa griji.
O sa gasesti omul potrivit pana la urma.
Toate femeile viseaza sa doarma pe umarul unui barbat.
-Nu m-ar deranja, dar barbatii sforaie.
Iar eu am o ureche sensibila!
-Eu m-am operat de polipi.
-Foarte romantic !
-E clar ca nu ai intalnit marea dragoste.
-Daca n-as fi intalnit-o nu mi-ar fi scurtat piciorul drept.
-Credeam ca a fost un accident de calarie.
-Da, exact.
Eram indragostita de un trapezist.
Ar fi trebuit sa stiu ca te lasa in cel mai greu moment!
Ma parasit chiar inainte de a intra in ring.
Eram asa de intoarsa pe dos, si deci, asa era si calul.
Din pacate eu am ajuns dedesubt!
Da ! Moresque.
-Dragoste la prima vedere, exista.
-Nu spun ca nu exista. Dar dupa 30 de ani in spatele barului,
Pot sa-ti dau o reteta!
Ia doi obisnuiti ai localului, fa-i sa creada ca se plac unul pe celalalt,
fierbe-i putin
merge de fiecare data.
-Va rog!
Va rog!
-Nu ! -Merg eu.
Nu credeti ca ati facut deja destul rau?
-Gina e destul de mare sa se apere singura.
-Nu ma gandesc la Gina, ci la Georgette.
-Georgette ?
-Deschideti ochii ! Ea n-are ochi decat pentru dumneavoastra
si dumneavoastra n-o vedeti decat pe Gina !
Saraca ! Cand ma gandesc ce-a ajuns sa faca
ca sa va atraga atentia.
Sunteti cu adevarat orb !
-Plec, am o intalnire. Pa!
-La revedere. -La revedere.
Nu-l stiu pe asta nou,
dar nu poate fi mai rau decat ciudatul cu reportofonul
-Joseph nu-i chiar ciudat.
Sufera asta-i tot.
-Au trecut doua luni de cand s-au despartit,
si tot vine in fiecare zi. Ii place sa sufere !
-Nu-mi spune ca n-ai observat ?
-Ce vrei sa spui ?
-Sta totdeauna aici, nu? -Da.
-Stai jos.
Stai jos, Georgette.
Ce vezi de aici? -tutungeria mea.
-Si nu lipseste nimic ? -Ei bine, nu.
-Gandeste-te mai bine.
-Nu. Zau, nu vad nimic!
-Te las sa te mai gandesti. Noapte buna.
Buna dimineata.
"Un octogenar elvetian a primit o scrisoare la 30 de ani dupa ce a fost trimisa.
"Sacul postal a fost gasit de niste alpinisti,pe muntele Mont-Blanc,
"si apartinea lui "Malabar Princess",
un avion care s-a prabusit la sfarsitul anilor 60."
-Ce pacat ! O printesa atat de tanara si frumoasa
-Adica daca era batrana si urata, n-ar fi fost asa grav ?
-Pai , da. Uite-te la Maica Theresa.
Si el? Tot dupa Gina ?
-Nu, dupa altcineva.
-Spune-mi, e cineva pe care o cunosc ?
-Da. Ciudata povestea asta cu alpinistii.
-Cineva de la Deux Moulins ? Doar nu tu !
-Nu !
-Daca nu e Dna. Suzanne.
Nu !
-Ba da !
Uite, e din nou aici. -Da. ce ciudat.
-Si aici. -"Tot el."
Statia Lyon.
-Si aici, din nou.
5 martie, Austerlitz.
-Si tot timpul aceeasi expresie.
Nu ? Atat de neutru.
-de 12 ori in total.
Le-am numarat. E ciudat, nu?
De ce s-ar plimba prin toate colturile orasului ca sa-si faca poze,
si pe urma sa le arunce?
-Mai ales ca au iesit foarte bine!
-Parca ar fi un ritual.
-Poate e obsedat
de frica de a imbatrani si asta e felul lui de a se linisti.
-E mort!
-Mort?
-Ii e frica sa nu fie uitat.
Foloseste automatele foto ca sa aminteasca celor vii imaginea sa.
Ca si cand ar trimite un fax de dincolo.
-Un mort caruia ii e frica sa nu fie uitat.
Ei cel putin nu trebuie sa-si faca griji pentru asta!
Sunt morti de mult timp.
Dar nu vor fi niciodata uitati.
Stiti, fata cu paharul de apa,
poate se gandeste la cineva.
-Cineva din tablou?
-Nu.
Mai degraba un baiat pe care l-a vazut altundeva.
Are impresia ca ei doi sunt la fel.
-Prefera sa-si imagineze o relatie cu cineva care este absent,
decat sa se lege de cineva
care este aici?
-Nu.
Poate ca face tot posibilul ca sa-i ajute pe ceilalti.
-Dar ea ?
Viata ei,
cine o sa aiba grija de asta?
-Intre timp,
e ami bine sa te consacri celorlalti decat unui pitic de gradina.
-2,8 g alcool in sange pentru un sofer!
Nu sunt singurul care sa angajeze un cretin iresponsabil.
-Domnule Collignon.
V-ati uitat. -O secunda Amelie-melo!
Nu te grabi asa!
Ia exemplu de la Lucien.
Cand e la lucru, n-are nici o sansa sa depaseasca limita de viteza. Nu-i asa?
-N-ar trebui, domnule Collignon.
Nu e vina lui.
-Aveti dreptate.
Nu e vina lui, e vina Lady Di !
Stiti ce am gasit azi dimineata?
Catalogul de moda deschis la pagina cu lenjerie.
Lipise poza Lady Di pe corpul modelelor.
Deci,ce sa fie de data asta, oun buchet de asparagus,
sau arhivele cartierului?
-Nimic.
"Chei la minut"
-Mersi. Ei bine, se pare ca migrenele s-au dus.
-Da, dar n-am dormit toata noaptea din cauza sciaticii.
-Arati bine !
-Chiar ?
-O femeie fara iuire e ca o floare fara soare. Moare.
-Ciudata vreme astazi!
Am spus o prostie?
-Nu. Toata lumea imi spune prognoza meteo.
-Vorbim despre timpul prezent ca sa-l uitam pe cel trecut.
-Nu, ci ca sa evitam sa vorbim prostii.
-Poti sa scrii destul de bine si despre prostii, dar nu ti le publica nimeni.
-Tot nimic? -Al 30-lea refuz.
-Dar varul dumneavoastra, criticul? -Ce credeti ?
Criticii literari sunt ca si cactusii
traiesc ca sa intepe. -Si cartea dumneavoastra ?
E o poveste de dragoste ?
-Nu, e despre un tip care isi scrie jurnalul.
Dar in loc sa scrie lucrurile asa cum se intampla,
el scrie in avans versiunea cea mai rea.
Drept rezultat, e deprimat, si nu mai face nimic.
-E povestea unui tip care nu face nimic.
-Iata, dna. Suzanne,
Va dedic manuscrisul.
-Da, si dumneavoastra o sa uitati de nota lui.
-Voi schimba capodopera(chefs-d'oeuvre) lui pe gustarile(hors-d'oeuvre) mele!"
-Iata. -Multumesc.
-Mersi, Mme Suzanne.
-Cat timp iti trebuie?
Ai vazut cat e ora ?
Asta e intr-adevar neterminat!
"Fara tine, Sentimentele mele de astazi."
-"Fara tine, Sentimentele mele de astazi."
"ar fi doar umbra moarta
"a simtamintelor de alta data." -Pardon ?
-Fara tine, sentimentele mele de astazi ar fi doar umbra moarta
a simtamintelor de alta data.
-Biletul va rog.